RyuKo Fansubs
AnimeS-bg.com
В този свят, който някой ден ще се превърне в руини...
...мечтите и надеждите нямат смисъл.
Защото вътрешно вече си заспал,
и никога няма да се събудиш.
Усети с ръцете си бъдещето, което не може да бъде променено.
Да изгоря заради теб!
Да пожертвам живота си, който някой ден така или иначе ще си замине...
(Но за идеалната мечта.)
Да се отдам на мечтата си!
Но дори да й се отдам, мечтата си остава само мечта.
Ти си звездната светлина.
Епизод 10 Инуки
Превод: Inuyasha Редакция: IvCHoy
Скъпа Бабо, как си?
Вече от половин месец съм в Токио.
Двамата с Инуки сме добре.
Срещнах се с Принцеса Хиното и г-н Сайки в сградата под Парламента,
както и с Араши и Сората от Седемте Печата.
А, срещнах и Камуй.
Бях така изненадана...
...че Камуй беше толкова различен от представата ми за него.
Той все още е в Колежа и е много сладък.
Когато пристигнах, един от Земните Дракони се намеси,
но от тогава насам нищо не се е случвало.
Това, което ми достави най-голямо удоволствие в Токио...
...беше, когато открих някой, който виждаше Инуки.
Бях толкова щастлива, че чак се разплаках.
Вярно, че и небесните Дракони могат да го виждат,
но случаят с онзи човек беше наистина специален.
Странно, но добро куче.
Хей...
Какво има, млада госпожице?
Аз ли направих нещо лошо?
Този мъж...
Трябваше поне да го попитам за името му, нали Инуки?
Да?
Юзуриха ли е?
Обажда се Сайки.
О, здравей, какво става?
Днес свободна ли си?
Ако нямаш против, бих искал да дойдеш с мен.
Това значи ли...
На среща ли ме каниш?
Сейчиро Аоки...
Това е визитната картичка, която Араши получи от него.
Така, че и той е един от Седемте Ангела, като теб.
А, разбирам.
Най-вече заради случая в сградата под парламента...
...трябва колкото е възможно по-скоро да съберем всички Печати.
Араши и Сората отидоха до Камакура за да се срещнат с един от тях.
Междувременно, ние също трябва да се срещнем с този човек.
Надявам се да е прекрасен човек.
Не мисля, че е чак такъв.
Ами, всъщност...
Познавам го.
Не съм го виждал от доста години...
Но все пак, той ми е чичо.
Така ли?
Ами значи определено ще е прекрасен човек!
Понеже няма начин да не е, щом ти е кръвен роднина!
Н-не, не е така.
Изглежда, ще отнеме малко повечко време.
Не може да дойде, преди да си допишел някаква статия.
Явно редакторската работа, наистина е трудна, нали?
И какво ще правим сега?
Да го отложим за утре?
Не, няма проблем.
Мога да почакам колкото е нужно.
Пък и искам по-скоро да се запозная с него.
Съжалявам...
Г-н Сайки, искате ли сладолед?
Звучи добре.
Знам едно много привлекателно място наблизо.
Сега ще отида да купя, вие останете тук!
Аз, ще...
Инуки?
Какво има, Инуки?
Не може да бъде...
З-здравейте.
З-здрасти.
Извинявам се за онзи ден.
Разплаках се така изведнъж и ви стреснах, нали?
Д-да.
Малко се изненадах.
Съжалявам.
Но тогава за първи път...
Бях толкова щастлива, че срещнах някой, който може да вижда Инуки...
Понеже другите хора не могат да го виждат.
Разбирам.
Значи за това си се разплакала.
Казвам се Юзуриха Некой.
Ще ми кажете ли, вие как се казвате?
Р-разбира се.
Аз съм Кусанаги Шию.
Кусанаги Шию.
Да.
Наблизо ли живеете?
Ами във военната база в Ичигая.
Аз съм от защитните сили.
Един от SDF!
Уау, до сега никога не съм говорила с някой от SDF!
Е, аз пък никога не съм говорил с ученичка.
Днес почивен ден ли имате?
Да.
В почивните си дни, винаги се разхождам наоколо.
Той наистина е добро куче.
Още от малка съм израстнала с Инуки в храма Мицумине.
Но тогава не разбирах, защо е невидим за другите.
Той е специално куче.
В момента имам среща с един човек,
но все още имам време докато дойде.
Така, че защо не изслушате историята ми и тази на Инуки?
Ами, добре не бих отказал...
Просто, много бих искала да я чуете Г-н Шию.
Наричай ме просто Кусанаги.
Въпреки, че е малко странно име.
Когато бях малка...
...всички ме наричаха лъжкиня.
Понеже никой не можеше да види Инуки...
И никой не разбираше...
Всички ми казваха, че говоря за някакво куче, кето не съществува.
И когато бях в трети клас, се случи нещо.
Почакай, Инуки!
Почакай де!
Какво има, Инуки?
Колко е красиво...
Инуки, от къде го намери това място?
Добре, това ще е мястото!
Тогава имах за задача през лятната ваканция да нарисувам нещо.
И понеже този водопад ме завладя, реших да нарисувам него...
Да, този пейзаж е красив.
Определено си била на красиво място, Некой.
Да! Не можах да го нарисувам добре,
но истинското място е много по-хубаво от колкото на рисунката!
И все пак, не е толкова зле нарисувана.
А, къде е това място?
На вътре в планините Мицумине.
Планините Мицумине?
Наистина ли там има такова място?
Подобен водопад не съществува в планините Мицумине.
И аз никога не съм чувал за подобно нещо.
Има! Истина е!
Не, не, невъзможно.
Бил съм там толкова много пъти!
Истина е. Сигурна съм, че е така!
Убеден съм, че Юзуриха си го е представила и просто го е нарисувала.
Да и сега пак само ни лъже.
Да бе, все говори за някакво невидимо, сещаш се какво.
Не е невидим! Инуки наистина съществува!
И е точно ей там!
Ето, пак започва с лъжите.
Ако продължаваш да лъжеш, накрая хората ще хванат да ти отрежат езика бе!
Не лъжа! Истина е!
Спрете! Не ви ли е жал за нея?
Ни най-малко.
Престанете вече!
Добре, достатъчно.
Както и да е, тази рисунка е наистина добра.
И това е достатъчно.
- Мицури, ти цвете ли си нарисувал? - Да, една роза.
О, добре дошла..
Бабо, висчки ме наричат лъжкиня.
Инуки е точно тук!
А всички казват, че лъжа...
Да, Инуки наистина съществува.
И е точно до теб.
Просто другите не могат да го виждат.
Защо?
Защо не могат да го виждат?
Защо само аз мога?
Защото Инуки е куче, родено специално за теб...
...и което ще изживее целия си живот с теб.
Другите деца имат ли си такива кучета?
Не, нямат.
Това е сила, която само ти имаш.
Тогава не искам такава сила!
Искам да направиш така, че и другите да виждат Инуки!
Не мога.
С твоята сила, ти ще станеш една от звездите...
...които ще решат съдбата на света.
Тогава не разбрах повечето от нещата, които баба ми каза...
Но това, което разбрах, беше, че някак си аз съм специално дете.
- До онзи водопад ли? - Да, хайде да отидем заедно.
Не е толкова далече, а и ще мога да взема фотоапарата.
И като им покажа снимките ще им докажа, че не лъжеш Юзуриха.
Да, и аз искам да го видя.
Пък и никой не знае за това място в планините Мицумине.
Да, нека отидем.
Добре.
Но дали няма да има проблем?
С кое?
Ами понеже е много навътре в планината.
Няма проблем.
Щом ти си била там, значи всичко ще е наред.
Да, нека отидем!
- Добре... - Отлично!
Тогава в Неделя!
Къде ще ходите?
Е-ей, не стигнахме ли вече?
Вече направо ще си умра!
Само още малко!
Малко по-нагоре е!
Това вече от известно време го повтаряш!
Колко още трябва да вървим?
Значи все пак е лъжа.
И сега само чакат да се откажем.
Писна ми вече.
Да ги оставим и да си продължим.
Да, и без това са решили да си вървят заедно.
- Да, точно така! - Да вървим!
Ей!
Чакайте!
Чакайте ви казах!
Ей, къде сте тръгнали всички?
До водопада, който е наблизо.
Водопада? Да нямате предвид онова там?
Толкова малък...
Не, има един много по-голям!
Какво? Никога не съм го виждал.
Ще се оправите ли?
Скоро ще се стъмни!
И какво ще правим сега?
Ако закъснеем за вкъщи, мама ще ми се кара...
Юзуриха, защо просто не ни се извиниш?
Знам, че това е просто една лъжа.
Не е лъжа!
Писна ми да слушам само това!
Стига толкова.
И без това е страшно да се върви когато е тъмно така, че по-добре да си ходим.
Боже, това си беше само загуба на време.
Да, вярно.
Да си ходим.
Какво правиш, Кен?
Какво има?
Чувам нещо.
Идва някъде отгоре.
Чуваш ли го?
Какво правите бе? Аз си тръгвам!
Млъкни малко!
Прав си.
Има нещо.
Нали?
Чувам го...
Наистина идва отгоре...
Водопада?
Сигурно...
Момчета...
Газ напред!
Чакайте!
Да вървим, Инуки!
Внимавайте!
Опасно е да бъзрате толкова много!
Чувам го!
Идва от там!
Хироши!
Помогнете ми!
- Чакай малко, ще повикам помощ! - Спасете ме!
Хироши!
Инуки!
Помогни на Хироши!
Мамо!
Помогни ми!
Помощ...
Помогнете ми!
О, не!
Какво по дволите става?
Хироши!
Нищо му няма!
Не се тревожете!
Благодаря ти, Инуки.
Съжалявам, че синът ми ви е създал такива проблеми.
Не, по-добре, че не се ранил тежко.
Да ходите толкова навътре в планината без да има възрастни с вас.
Направо съм възмутен, колко глупав може да си.
Но...
Но Юзуриха ни помоли.
Не е вярно!
Аз помолих всички да отидем!
Вината не е на Юзуриха!
Така е. И аз ги помолих.
Юзуриха не е виновна!
Е, както и да е, трябва да сме благодарни, че всички са добре.
- Да, така е. - Разбира се.
Извинявай, Юзуриха.
Не съжалявай толкова.
Чу го, нали?
Водопада...
Е...
Ами...
Мисля, че го чух, но...
Разбирам.
И в края на краищата, никой не успя да види водопада.
Точно както никой не виждаше и Инуки.
Никой.
От тогава, никой не говореше за водопада...
...а аз спрях да говоря за Инуки.
Защото, ако не го бях направила, приятелите ми щяха да ме помислят за странна...
Инуки е куче, което само аз можех да видя.
Тъжно е, но така стояха нещата.
Но наистина ми се искаше всички
да разберат какво прекрасно куче е Инуки.
Така е, наистина е такъв...
Ето защо, когато ви видях да галите Инуки...
Разбирам. Нямало е какво друго да направиш.
Но знаеш ли, млада госпожице...
Мисля, че на него би му било достатъчно, само да вярвахте в него.
Той съществува, понеже вярвате в него с цялото си сърце.
Така мисля.
Просто такъв тип куче е Инуки.
Да вярвам в него...
...с цялото си сърце.
Точно така.
Щом вярваш, Инуки ще ти отговори...
...и винаги ще е на твоя страна.
Винаги ще вярвам в него.
Да.
Аз също.
Хората имащи сили, които обикновенните хора нямат...
...също така изпитват болка, която обикновенните хора не могат.
Но...
...също така тази сила, има и своята добра страна.
Не всички спомени с Инуки са толкова горчиви, нали?
Да...
Разбира се.
Човека, който чакаше няма ли скоро да пристигне?
О, да вярно!
Б-благодаря ви много.
Ам, Кусанаги, искате ли да се видим пак?
Разбира се.
Нямам против.
Добре, тогава следващия път искам да науча повече за вас!
Ще може ли?
Ами, няма много за разказване...
Ще чакам с нетърпение.
Пазете се до тогава!
Добре!
Вие също, млада госпожице.
Инуки, Г-н Кусанаги е толкова добър човек.
Мисля, че започнах да се влюбвам в него.
Извинете...
Вие ли сте Юзуриха Некой?
Сейчиро!
Аз съм Аоки. Приятно ми е да се запознаем.
Съжалявам, че закъснях толкова.
Не, няма проблем.
Приключи ли с работата си?
Да, някак си.
Радвам се.
Благодаря.
Бих искал да ви черпя нещо като компенсация, че ме изчакахте.
Ами, товага по един сладолед.
О, не...
Толкова съжалявам, Г-н Сайки.
Не, няма проблем.
Да оставим това на Сейчиро.
Добре, нека бъде сладолед.
Между другото Дайсуке, доста си порастнал.
Малко съм изненадан.
Помня те, когато още ходеше с онази чантичка на детска градина.
Сигурно е бил много сладък!
С-Сейчиро!
Всичко е наред.
Ти си единственият ми племенник.
Сега не сме се събрали тук, да говорим за това.
Да, знам.
Юзуриха, как е баба ви?
Познавате ли я?
Да, срещали сме се веднъж.
А, разбирам...
Сигурен съм, че сега се чувства самотна, като те няма при нея.
Да...
Но съдбата ни е да предпазим защитните полета в Токио...
И това време наближава ужасно бързо.
Сейчиро...
И все пак си го знаех.
Не искам този прекрасен свят да бъде унищожен.
Инуки.
Днес денят беше толкова прекрасен.
Защото срещнахме толкова много прекрасни хора.
Без да питам за истинската причина на болката ти...
...аз те прегърнах силно.
Лунната светлина блестеше над теб...
...и всичко, което направих аз, беше да усиля любовтта си към теб.
Чувствам се толкова самотен, че не мога да заспя.
Колкото повече обичам, толкова по-трудно става за мен.
Ето защо мога да стана добър и силен.
Толкова, че дори и болката ще се превърне само в спомени.
Иска ми се да вярвам в това.
Защото не мога да отдам чувствата си към теб на някой друг.